Kom, så tar vi en tur.
-Kan du kjøre? -Jeg er f or ung.
Det er aldri f or tidlig å begynne. Hopp inn.
-Jeg kan ikke... -Jeg har ikke hele dagen på meg.
Sett i nøkkelen.
Denne?
Høyre pedal er gassen, den andre er bremsen.
-Jeg tror ikke beinet mitt klarer det. -Det finner vi ut av. Sett den i f ørste.
Og gi gass.
Du kan! Det gjelder bare å vite hvor mye. Prøv igjen.
Bra!
Riktig bra! Sving ned på veien til venstre.
Der ser du hvor lett det er.
Jeg tar meg en lur. Fortsett til veien tar slutt.
-Jeg tror ikke at jeg kan... -Du gjør det jo allerede.
Hvor fikk du Pilgrim?
Vi kjøpte ham i Kentucky. Mamma og jeg dro opp dit.
Det må ha vært flott.
Er du redd f or noe...Tom Booker?
For å bli gammel... For ikke å duge til noe.
Grace... Hva hendte egentlig med Pilgrim?
For jeg har et problem...
Når jeg jobber med en hest, vil jeg vite litt om dens bakgrunn.
Ofte kan hesten f ortelle det selv,-
-men iblant er de altf or f orstyrret.
Om du ikke orker å f ortelle det, så f orstår jeg det.
Men om jeg skal finne ut hva som f oregår i hodet hans...
Så ville det hjelpe om jeg visste hva som hendte den dagen.
Ikke i dag. Fortell det når det passer deg.
Du bestemmer når.
-Nei. -Du har ikke hørt spørsmålet ennå.
Du ville gjøre meg en tjeneste. Unghestene må ris inn.
-Rimrock f øler seg utenf or. -Stakkars liten...
Han ville bli glad og ta seg godt av deg.
-Slipper jeg telef onregningen, da? -Nei, den betales utenom.
Her har du en hatt.
-Jeg har en hatt. -Ja, jeg så den...
-Stigbøylene er f or langt nede. -Nei da. Bare slapp av.
-Jeg begynner å f å teken på det igjen. -Da sier jeg ikke mer.
Men jeg har aldri ridd med western-sal f ør...
Det vet jo ikke hesten!
Du sitter bra i salen.
-Kjennes det bra? Skal vi øke f arten? -Ja!
Løsere tøyler. La ham jobbe.
Går det bra? Da setter vi opp f arten!
Jeg misunner din mor...
Jo, jeg gjør det!
Det må være f antastisk å ha nådd et punkt i livet-
-hvor man ikke lenger behøver å gjette seg fram.
Ikke flere umulige avgjørelser å ta.
Og alle bekymringer og alle f eil man har begått, er like verdifulle-
-og blir satt like mye pris på, som det gode man har gjort.
Det må f øles deilig!
Og gi slik fred...
Man behøver ikke være på hennes alder f or å finne fred.
Men hvordan vet man det f ør man har alt bak seg? Føler du fred?
-lblant. Ikke alltid, men iblant. -Når da?
Når jeg våkner på ranchen og vet hva jeg har å gjøre, at jeg er hjemme...
Jeg vet ingenting når jeg våkner...
Var det riktig å ta henne med hit, bort fra f aren og vennene hennes?
Jo mer jeg anstrenger meg, desto mer rot blir det.
Så la det bli det.
-Nei, det kan jeg ikke. -Hvorf or ikke?
-Synes du det var rett av meg? -Det kan ikke jeg svare på.
Det f år vi tidsnok se. Var det galt, vil nok Grace si ifra.
Hun er sterk. Det må hun ha arvet etter noen.
Takk f or alt du gjør f or oss. For at vi f år bo i huset.
Det stod jo tomt.
Hvordan var din kone?
Hun hadde rødlig hår. Ja, det kom litt an på lyset.
Og hun hadde grønne øyne.
Da hun spilte, f alt jeg pladask.
Det traff meg rett i hjertet. Jeg hadde aldri hørt slik musikk f ør.
Og uttrykket hennes når hun spilte...
En dag så hun slik på meg. Da visste vi...
...begge to.
Hun passet ikke inn på en ranch, men jeg ville prøve.
Jeg tenkte at hun kunne gi musikkundervisning i byen...
Våre barn kunne vokse opp sammen med ungene til broren min...
Men hun trivdes ikke her.
"For stort og åpent," sa hun.
-Hvorf or ble dere ikke i Chicago? -Der var det f or trangt...
Det var ikke sånn det skulle gå...
Men hvordan kunne du vite det så sikkert?
Å vite det, er lett. Det er verre å si det høyt.
Etterpå kan man si: "Det var ikke den rette. Skulle innsett det f ør."
Jeg elsket henne ikke f ordi det var "rett". Jeg bare elsket henne.
Jeg vil gjerne si en ting, Annie. Det var modig av deg å komme hit.
Løft beinet.
Ut med deg.
Hei, Joe.
Får jeg ri på hesten din?
-Har du spurt Tom? -Klart jeg har.
-Ga virkelig Tom deg lov? -Hjelper du meg opp?
Helt sikker?
Jeg har den. Nå klarer jeg det.
Her.
Gikk det bra?
Dere f år ikke si noe!
Det var f or mange gafler, så jeg...
-Så fin du er! -Takk.
Vil dere ha noe å drikke?
Jeg går og hjelper henne.
-Alt under kontroll? -Nei... Ikke helt.
Lenge siden jeg har laget mat. Og jeg fikk ikke tak i parmesanost.
De er ikke kresne, bare maten er varm. Kan jeg hjelpe til?
-Bare finn deg til rette. -Det gjør jeg.
I så f all kan du bære inn...pastaen.
-Du hadde glemt en knapp. -Takk.
-Jeg tar gjerne litt mer spagetti. -Vær så god.
-God saus. Kan jeg f å oppskriften? -Den er kjøpt på glass.
Jaså, du... Jeg brukte også saus på glass en gang...
-Men den var ikke så god. -Nei.
Det gjelder vel å kjøpe rett merke. Jeg vil gjerne vite hvilket det er.
-Du har jo gitt meg en frikveld. -Nå er vi inne på et f ølsomt emne...
Diane drømmer om dra til...
-Var det Hellas...? -Marokko.
Der kvinnene går med maske og alle går i nattskjorter.
-Vi trenger en f erie. -Vi skal jo i bryllup i Branson.
-Du kan det jo ikke! -Jo da!
Branson i Missouri er ikke helt det samme som Marokko.
Jeg har slekt der. Jeg har ingen slektninger i Marokko, så vidt jeg vet.
-Du har hatt din tur! -Ro dere ned.
Du skal bare vise deg f or henne! Du lot henne ramle av hesten din.
-Jeg så at hun prøvde å stige på. -Din dust!
Har du ridd?
Annie, vi bør nesten f å dem i seng.
-Si "takk og god natt ". -Det var kjempegodt.
-Si takk. -Tusen takk.
-Prøvde Grace å ri? -Det bør du spørre henne om.
Unnskyld hvis jeg gjorde noe galt.
Ikke la henne støte deg bort.
Grace... Er alt i orden?
-Prøvde du å ri? -Ja.
Så er jeg kurert nå?
Ingen f orsøker å kurere deg.
Jeg synes det er fint at du begynner å ri igjen.
-Jeg vet hvorf or du ville... -Ja, du vet jo alt!
Gi deg. Kan jeg ikke f å snakke med deg? Hvorf or er du så sint på meg?
-Alt jeg gjør og sier, er galt. -Nå vet du hvordan det f øles.
Jeg vet at jeg er krevende, og jeg lei f or at du f øler det slik.
-Men jeg gjør det kun f ordi... -Perf ekt datter betyr perf ekt mor!
Den f ortjente jeg ikke!
Jeg gjør det ikke f or egen del, men f or at du skal bli trygg på deg selv.
Og du har søren meg lykkes...!
Hvem kommer til å ville ha meg slik?
Ingen!
Jeg vet at det ikke virker slik, men jeg f orstår hva du f øler.
Da jeg var på din alder og pappa døde,-
-trodde jeg at jeg kom til å bli helt alene.
Men jeg har deg.
Jeg pleide å be til Gud hver kveld-
-om at du og pappa skulle f å flere barn.
Så jeg slapp å være så...unik.
Jeg vet det...
Jeg f orstår hvor tøft det må være å ha mistet bestevenninnen sin,-
-og ha f ått kroppen f orandret mot ens vilje.
Men en dag kommer noen til å se den flotte kvinnen du utvikler deg til.
Og bare se hvor mye han elsker deg.
Det er det eneste jeg ser.
Dette er AT&Ts konf eranseservice. Er dette Annie MacLean?
Jeg har en telemøte-samtale fra mr Gottschalk og mr Felton.
Et øyeblikk.
Ja?
Jeg har ventet på deg.
Er du sulten?
Judith holdt på å f ortelle om en gutt... Jeg fikk aldri vite hva han het.
Vi skulle ta veien rundt jernbanebrua.
Vi lo av noe, jeg husker ikke hva det var.
Og...så ramlet hesten hennes. Judiths fikk f oten f ast i stigbøylen.
Hun var livredd.
Da så jeg traileren komme mot oss...
Han fløytet f or å f å oss ut av veien.
Jeg prøvde å nå tak i tøylene hennes...
...f or å f å hesten til å flytte seg.
Traileren begynte å skrense...
Jeg rakk ikke å gjøre noe...
Den kjørte rett på Judith.
Hun bare ble borte...
Så kom den mot Pilgrim og meg.
Pilgrim steilet mot traileren.
Jeg f alt av...
Men Judith... Judith...
Tilgi meg, Judith...
Jeg skal ikke si at den f ølelsen går over.
Men du gjorde ikke noe galt.
Det samme kunne ha hendt meg, eller Frank eller Joey.
Det er ingen vits i å prøve å f orstå hvorf or sånt skjer.
Vi hadde en gutt fra Svartf ot- reservatet som jobbet f or oss en tid.
Han var 16 år, sterk og flink. Vi ble veldig gode venner.
En dag badet han i innsjøen og stupte...
Rett på en stein.
Han brakk nakken...og ble lam.
Etter ulykken pleide jeg å stikke innom ham av og til.
Men han var borte... Det var som om hans personlighet hadde f orsvunnet.
Alt som var igjen, var sinne.
Det var som om...gutten jeg kjente hadde gått et annet sted.
Jeg vet hvor hen...
Jeg vet det.
Men du må ikke f orsvinne. Gjør alt du kan f or ikke å gi opp.
En ting til...
Da Pilgrim steilet mot traileren... Vet du hva jeg tror?
Jeg tror at han var så glad i deg at han ville beskytte deg.
Det tror jeg.
En gang til?
-Uten å smile? -Ja.
Nei, det kan du ikke. Det er umulig. Jeg kjenner hvordan musklene...
Deilig å ha noen dager fri, hva?
Det er mer enn noen dager nå. Jeg er ikke redaktør lenger.
-Første gang jeg har sagt det høyt... -Har de gitt deg sparken?
Nei, det er heller...
Jo...de ga meg sparken.
-Du virker ikke så f ortvilet? -Forsinket sjokk. Eller kanskje ikke...
Jeg kan nok overtale dem til å ta meg tilbake, eller finne et annet blad.
-Men jeg vet ikke om jeg vil. -Det kan vel vente til du drar hjem.
Har du alltid visst at dette var livet f or deg?
Pappa var rancheier,-
-så det var ikke store steget å gifte seg med en rancheier.
-Frank er snill. -Fins ikke bedre enn ham.
Jeg tenker jo iblant på alt det jeg ikke har.
Kanskje jeg f år se Marokko. Men sannsyligvis ikke...
Har Tom hatt mange venninner etter skilsmissen?
Jeg er ikke så flink til å gå som katten om den varme grøten.
Så la meg snakke rett ut.
Tom betyr mye f or oss. Så ikke prøv å finne det du leter etter her.
Ikke tving ham til å gjenoppleve det han har slitt med så lenge.
Tom gjør neppe noe han ikke vil.
Han er snill.
Han har en gave. Den må komme fra himmelen...
Men han er likevel bare en vanlig mann.
Kunne ikke...
Det er noe jeg vil vite...
Er du sikker?
Jeg må tilbake...
Pappa?
Diane... Velkommen hit.
Frank. Dette er Joe, eldstegutten vår.
-Dette er mr Booker. -Tom.
Gleder meg.
Takk f or at du har tatt deg av jentene mine. Jeg ser allerede f orskjell.
-Ser du at jeg går uten stokk? -Det er kjempefint.
-Kan vi vise ham Pilgrim? -Ja visst.
-Vi tar inn veskene dine. -Trenger du hjelp?
Da innså jeg at jeg hadde kjørt vill.
Jeg spurte i en butikk om noen kjente ranchen, og en hyggelig gammel fyr-
-med bandasje rundt hodet f orklarte meg veien.
Hjelpe meg, det var Henry Vanoker! Rart du ikke havnet i Mexico.
Da pappa var i India, gikk han seg vill oppe i f jellene.
Da han kom ned, sa alle at han hadde funnet en ny vei, så de endret kartet!
Hva gjorde du i India?
-Etter college var jeg i Fredskorpset. -Hvor han møtte mamma.
Fortell om da mamma lette etter Tubab!
Mamma var skribent, og pappa vet resten...
-Hun skrev f or et engelsk tidskrift... -Cambridge Monthly.
Hun dro til India uten å kjenne en sjel, og hadde ikke et sted å bo.
Noen sa til henne at hun skulle gå til Tubab.
Hun banket på hos meg, med koff ert og skrivemaskin...
Og spurte hvor Tubab var. "Her," sa jeg. Hun sa: "Heter du Tubab?"
"Nei, jeg heter Robert. Tubab betyr 'hvit mann' og det er jeg."
Og slik møttes vi!
Liten seng... Jeg kan sove på låven.
-Du har jo høysnue. -Unnskyld at jeg kom uanmeldt...
-Jeg øynet mulighet til å ta fri... -Du behøver ikke unnskylde deg.
Du har all mulig rett å være her.
Du gjorde rett i å ta henne med hit.
Jeg har hatt mine tvil flere ganger.
Du må være trøtt.
-Er det virkelig samme hest?! -Vi er ikke f erdige ennå.
-Hvor lang tid trenger du? -Det kommer an på Pilgrim.
Pappa, kom og dans! Jo, kom da!
Skal kyrne være på den øvre eller nedre enga?
Den øvre.
Så du vokste opp her?
Skal vi plutselig ikke snakke til hverandre lenger? Si noe!
-Nei. Jeg vil ikke bli dratt inn i dette. -Det er du!
-Han er en god kar. -Men f ølelsene kan jeg ikke hindre.
-Du må vite hva du vil. -Vet du hva du vil?
Ja, og jeg prøver å ikke miste f atningen.
Jeg trodde ikke jeg skulle oppleve slike f ølelser igjen.
Annie, jeg hører hjemme her. Dette er meg. Er dette det du vil ha?
Ja.
Sikker på det?
Ja.
Vil du kunne si det til Robert og Grace?
Hvis du kunne dra hjem og f orandre ting... Ville du gjøre det?
Så enkelt er det ikke.
Jo, det er det.
Det er ikke rettf erdig.
Nei, det er det ikke.
I morgen er den store dagen...
Dette skal gå bra, Grace. Bare vent litt. Tom roer ham f ørst.
-Hva gjør du? -Vi må prøve noe nytt.
-Det gjør ikke vondt...eller hva? -Vi har aldri gjort ham vondt.
Dette er Pilgrims sjanse. Og din...
La ham gjøre ham klar.
Hold opp!
Nå trenger vi deg.
Sett deg ned.
Sett deg ved siden av meg.
-Hvorf or skulle han la meg...? -Se på ham.
Alt er bra med ham. Og du har aldri sviktet ham.
-Jeg kan ikke! -Du må gjøre dette.
Stol på meg en siste gang.
-Hva skal jeg gjøre? -Sitt her ved siden av meg.
Stryk ham på halsen og hodet.
Masser ham overalt.
Bra.
Bra. Fortsett slik.
Grace... Nå skal vi vise Pilgrim hvordan han skal hjelpe deg opp.
Vi kommer til et punkt hvor dere ikke trenger meg mer.
Vi er der nå.
Du har ikke noe valg. Legg beinet over salen.
Nå skal vi vugge ham opp.
-Pappa! -Du var kjempeflink.
-Gjør dere dere klar til å reise hjem? -Er Tom her?
Nei, han dro til Sheridan f or å hente hester. Dro i går kveld.
-Når kommer han tilbake? -Jeg vet ikke.
Si ifra om dere vil ha hjelp med å laste inn Pilgrim.
-Når går flyet? -12.15.
Bookers kjører oss til flyplassen halv ti.
Vil du virkelig kjøre Pilgrim hjem?
Nå kan jeg jo veien, og har ingen jobb som venter på meg.
Jeg kan trenge litt tid f or meg selv.
-Når drar du? -Samtidig med deg og Grace.
-Kan jeg komme med et f orslag? -Hva da?
Ta den tiden du trenger.
Hva er det? Du virket bekymret.
Jo, Annie...
Da jeg så hesten, f ølte jeg at det samme skjer med meg.
Jeg har to muligheter. Enten kjempe...
Eller godta tingenes tilstand.
Jeg har alltid visst at jeg elsket deg mer... Det plaget meg ikke.
Jeg f ølte meg bare heldig.
Overveldet av at en kvinne som du ville være hos en mann som jeg.
Jeg trodde at om jeg gjorde alt riktig, var den perf ekte ektemann og f ar...
Også det å lykkes som advokat, var viktigst f or oss... Klarte jeg det...
Så var det uvesentlig at vi ikke elsket hverandre like mye.
Jeg f orlangte ikke mer. Jeg sa til meg selv at jeg ikke trengte mer.
Men...
Saken er den at du ikke vet hva du f øler f or meg.
Du vet ikke om du vil f ortsette å leve med meg.
Og sannheten er den...
At jeg ikke vil du skal komme hjem f ør du vet hvordan du vil ha det.
Takk, Joe.
Adjø, Annie. Og lykke til.
Takk. Og takk det samme.
-Hopp inn alle sammen! Er vi klare? -Jeg tror det.
-Hvorf or er han ikke her? -Han ble vel f orhindret.
Nei, han liker ikke å ta f arvel.
Han er ikke så flink til å si "hallo", heller.
Klar?
-Når kommer du hjem? -Om noen dager.
-Jeg kommer til å savne deg. -Kjører jeg vill, vet du hvor jeg er.
Ja, omtrent hvor som helst!
Jeg ringer deg.
Skal han stå i hestehengeren eller løpe ved siden av?
Jeg ville være her når du dro.
-Jeg vil ikke dra ifra deg. -Jeg vil ikke at du skal dra.
Bare noen dager til...?
Og så?
Hvorf or hendte dette?
Sånt spør ikke jeg om. Jeg ville ikke elske deg, men gjør det.
Det vil jeg alltid ha i minnet.
Kan vi ta en siste ridetur sammen?
Jeg saler dem opp.